- Jag ska dö, eller hur? - Det är det jag har försökt säga.
I dag? Nu?
Så ska det låta. Nu låter du sanningen sjunka in.
Sanningen?
Eric!
- Gör det inte! - Snälla, döda mig.
- Vill du dö? - Nej, men jag måste.
Släpp henne, annars trycker jag av.
- Vad gör du? Pamela! - Om du dör, dör jag också.
Jag måste dö för våra synder och återuppstå som fredsfurstinna!
Messias.
Jag har sett din framtid, Messias. Den ser inte ljus ut.
- Du är så tyst. Vad tänker du på? - Ingenting.
- Sookie. - Vadå?
Du är den mest talträngda jag nånsin har känt.
Om Sookie är tyst tänker hon. Berätta för mig.
Jag har funderat på en sak.
Men jag vill inte prata om jobbiga saker nu.
- Jag ska fråga, bara så att jag vet. - Vad är det?
Drottning Sophie-Anne sände dig för att leta reda på mig.
Men vad var det hon hade tänkt göra med mig?
Sophie-Anne visste att drottning Mab tänkte samla alla av fesläktet
och stänga porten till sin värld för gott.
Jag skulle hitta dig och ta reda på om du var fe.
Om du var det skulle jag föra dig tillbaka till Sophie-Anne
så att hon kunde börja bedriva avel med dig.
- Avel? - Jag vet.
Jag visste att hon var galen, men vad fan...
Vi åtrår vad vi inte kan få. Efter ett tag tappar vi besinningen.
Det ryktas att Sophie-Anne var en vänlig vampyr i början.
- Det tvivlar jag på. - Det är bara ett rykte, som sagt.
Jag har bara en fråga till, sen slutar jag.
Varför förde du mig inte till henne?
Innan vi möttes hade jag förlorat min mänsklighet.
Därför antog jag uppdraget utan att tveka.
Men i samma ögonblick som jag mötte dig...
...blev jag påmind om hur det var att ha ett människohjärta.
Problemet var att det bara var ett minne.
Allt jag kunde ge dig i gengäld var mörker.
Nej, det stämmer inte.
Jag hade aldrig känt en sån kärlek. Jag visste inte att den var möjlig.
Då kan det inte allt ha varit mörkt.
Mörkret fanns där. Jag kunde inte fly mitt förflutna.
Oavsett hur mycket du fick mig att vilja det, och tro på det.
Jag tänkte att om jag kunde skydda dig...
...skulle det utradera saker jag hade sett och gjort.
- Vilken dåre jag var. - Nej.
Du milde!
Jag ber verkligen om ursäkt.
- Får jag... - Javisst.
Kan vi bespara folk att höra om pastorns missbrukande fru?
- Hon är inte hög. - Snälla Lafayette.
Energin kommer från Tara. Blodet har gått ur kroppen.
Du tror inte på det, men Tara har nåt att visa här.
- Jag kom så fort jag fick sms: et. - Är det langaren som kommer?
Jag behöver möta Tara igen. Följ med mig.
Du vet att det inte går.
Ibland måste man våga företa en resa fast man inte vet var den leder.
Det sa du till mig. Du satte dig i bilen och körde tills du hittade mig.
Du trodde på mig den dagen.
Nu ber jag dig att tro på mig igen.
Tack.
Jag ser dig, hjärtat.
Jag hör dig.
Det var som fan.
Kom. Följ med mig.
Tara, snart blir det tårta!
Visa igen!
- De här är från Sookie. - Farmor har gjort dem.
- Kan hon göra ett par till mig? - Det här är från mamma.
Och pappa också.
Har man sett.
- Har ni födelsedagskalas? - Du sa att han inte var hemma.
Jag har inte hört om nåt kalas.
Du sa att du skulle bli sen, så jag glömde nog bort det.
- Vad ska det här föreställa? - Det är från 99-centsbutiken.
- Tårtan kostade nog mer än så. - Jag köpte den för egna pengar.
- Och inte smakar den billigt. - Gå hem nu. Vi vuxna måste prata.
Du undanhöll min dotters födelsedag.
Jag ville att Tara skulle få ett födelsedagskalas!
Ja, du bjöd på kalas och jag fick stå för notan!
Gå nu.
Det känns inget vidare. Vet du hur mycket jag får jobba?
Jag vet hur mycket du dricker.
Mamma!
Hjärtat, gå in på ditt rum. Jag och pappa måste prata lite.
Sen ska jag åka och köpa en ny tårta åt dig.
- Var fan är min revolver? - Gå nu, Tara!
Hoyt Fortenberry i Bon Temps-lagets tröja!
Tre år på bänken.
Här är han liten. Titta, vilken liten tjockis!
Och du har haft din söta uppnäsa redan från början.
- Hoppas att våra barn får din näsa. - Va?
Min duger, men din är så otroligt söt.
- Barn? - Ja?
- Vem har sagt att vi ska ha barn? - Jo, tjena...
Jag menar bara när och om vi skaffar...
- Vad menar du? - Ingenting.
Men när jag går igenom mammas saker känner jag mig inte så sugen.
Älskling, du har rätt. Förlåt.
Vi pratar om det när du lugnat dig och fått perspektiv på saken.
Jag har redan perspektiv. Det är förjävligt.
Jag har bara dåliga minnen
och nu är det för sent för att reda upp nånting.
Varför ska man utsätta nån man älskar för det?
Fan också.
- Älskling, det här är inte likt dig. - Är du säker på det?
Du låter allt gå ut över mig nu. Det är inte rättvist.
Du satt och skrattade åt min barndom och såg inte hur jag mådde.
- Jag måste sticka. - Jag följer med!
- Nej, det är ett polisärende. - Jag stannar inte en sekund till!
- Du får inte. Det är farligt. - Det skiter jag i.
- Blås inte upp det här. - Det har du redan gjort.
Andy, jag har hittat dem. De är hos Violet.
De är illa ute. Du får inte vara här.
- Hur illa ute då? - Riktigt illa.
De är hemma hos Violet i Monroe.
- Snälla du. - Jag går inte.
- Vi är kvar i Horton. Du får åka dit! - Förlåt. Vill du prata med mig?
- Jag litar på dig, Jason. - Okej, chefen.
Sätt på dig bältet. Fan!
Det tar längre tid än vi trodde från början.
- Hur lång tid då? - Upp till ett år.
Företaget utvecklade Tru-Blood. Är det svårare med Sarahs blod?
Hennes blod är redan syntetiserat. Det var perfekt efter några timmar.
Varför i helvete tjänar vi inte redan pengar, då?
Det ska inte vara perfekt, miss DeBeaufort.
Jag känner de som äger Gillette.
De kan tillverka ett rakblad som håller hela livet, men de låter bli.
Och Energizer låter bli att tillverka batterier som håller för evigt.
När NewBlood når marknaden ska det inte fungera alltför bra.
Vi ska skapa ett beroende, inte ett botemedel.
Ju kortare halvliv, desto större vinst.
Och just därför måste vår produkt hållas hemlig för närvarande.
- Ingen får veta. Är det uppfattat? - Det är uppfattat.
Klart och tydligt.
Öppna den här.
Var beredd med den här. Använd den om du måste.
Ska jag stanna i bilen? Är det säkert här?
Nej, men det är mycket säkrare än inne i huset.
Fan.
Hej, älskling. Så du har stake nog att vara minst en kvinna trogen?
Jag har fått stora män på knä bara genom ett ögonkast.
Sköna Helena och Kleopatra...
Vackra skal som visar sig ihåliga efter inträngandet.
Men ingen har velat komma ut när de har blivit insläppta i mig!
Vill du uppleva ett verkligt, gammaldags svek?
Offrens ordning är som följer:
Wade får börja.
Söta Adylin ska få se sin älskades fingrar skruvas av
innan jag drar åt skruvstädet och krossar hans skalle.
Och du, min älskade feflicka...
Brösttången ska användas på dina ljuva, knoppande tuttar.
När tången är uppvärmd lossnar köttet förvånansvärt lätt.
Självklart ska jag tömma henne.
Men långsamt, för kan verkligen behärska mig. - Eller hur, Jason?
Ett mycket värre öde än om du hade dödat henne också.
Var inte orolig. Jag ska avsluta ditt lidande så småningom.
Men först...
Du var säkert oskuld när du blev vampyr. Stämmer det?
Så synd att din mödomshinna alltid läker.
Men nu är du så kåt
att du säkert vill ha ett glödhett knull var tionde minut.
Då får du känna på min smärta när du var inne i henne.
Jason, jag ville bara leva med dig i en värld utan skärpa och intellekt!
En värld där du dyrkade mig för den perfekta varelse jag är!
- Snyggt skott. - Herregud.
- Var kom den galna kvinnan ifrån? - Mina värsta mardrömmar.
- Är du okej? - Var kom han ifrån?
Hoyt!
- Gode gud. - Allt kommer att ordna sig.
Ingen blev skadad. Allt kommer att ordna sig.
Var fan är min revolver? Du ska ge fan i mina grejer!
Vapen är inga leksaker! Du är olydig.
Försöker du göra dig lustig över mig? Det här är mitt hus!
- Jag har inte rört nånting! - Det säger du varenda jävla gång!
- Jag ser att du skrattar åt mig! - Det gör jag inte alls!
Rör mig inte! Rör mig inte, för helvete!
Du ska inte röra mig!
Nu skiter jag i det här. Det räcker!
- Gör det inte. Gör det inte! - Hörde du vad jag sa?
- Det räcker nu. - Nej, Joe. Gör det inte!
Hur ska jag klara allt det här utan dig?
Förlåt att jag inte sköt. Jag borde ha gjort det långt tidigare.
Vad sa du? Nej.
Det var inte ditt ansvar.
Jag var din mamma. Du skulle inte rädda mig.
Du var en bra mamma, men jag kunde inte rädda dig.
- Efter den dagen förändrades allt. - Förlåt mig. Jag var svag.
Nej, du fick bara uppleva hemska saker.
Det fick du också göra.
- Jag borde ha lyckats bättre. - Inga fler anklagelser, mamma.
Förlåt dig själv.
Och låt mig gå.
- Hur då? - Fortsätt att leva.
Lovar du det?
Jag lovar.
- Här. - Är du okej?
- Tack gode gud! - Förlåt!
Jag ska aldrig lämna dig mer!
Inga fler löften och ursäkter. Nu kramas vi i stället.
- Sheriff Bellefleur. - Jag hörde vad du har gjort.
Tack ska du ha.
- Hej. - Hej.
Är du okej?
Ja.
Jag har inga ord att förklara hur mycket jag...
Tack.
Jag är glad att jag kom in i rättan tid.
- Jag heter Jessica. - Trevligt att träffas. Hoyt.
- Hej, Hoyt. - Hej.
Okej, allihop. Nu åker vi hem, eller hur?
- Hej, är du okej? - Jag vet inte.
Vem är hon, den rödhåriga?
Det är Jess.
Är hon din flickvän?
Jag vet faktiskt inte vad jag ska kalla henne.
- Eric! - Snygg morgonrock.
- Var är ådrorna? - Borta.
- Har du blivit botad? - Jag kan inte säga hur, tyvärr.
Bill är sjuk.
- Va? - Han har fått hepatit-V.
Förstår du inte? Han behöver ett botemedel!
- Det är inte klart än. - Vadå? Det funkade tydligen på dig.
- Låt mig tänka ett ögonblick. - Nej! Eric, han är döende.
Sjukdomen utvecklas rekordsnabbt för att jag smittade honom.
- Solen går snart upp. - Du skiter i det!
- Jag kommer tillbaka i morgon kväll. - Det kan vara för sent!
Lita på mig. Stanna här, jag kommer tillbaka.
Fan också.
Det där gick rätt bra.
Jag måste sluta fatta fel beslut, Jess.
Med tanke på det...
Det som hände härom kvällen...
- Jag menade inte så. - Jag vet.
Inget vi har gjort har varit ett dåligt beslut.
Förutom när jag svek dig. Och sköt dig.
Och fick dig inspärrad i ett fångläger.
Det konstiga är att jag aldrig har känt mig sviken av dig.
- Inte ens när du var ett svin. - Det låter bra, antar jag.
Fast det är för att du aldrig tog mig på allvar.
Nej, Jason. Så är det inte.
Det är bara det...
...att våra liv har tagit olika vägar, och tidpunkten...
Jag vet. När jag såg dig och Hoyt kom allt tillbaka.
Jag mindes hur komplicerat allt är mellan oss.
- Får jag vara ärlig? - Visst.
Jag tycker att vår relation tillhör de minst komplicerade i mitt liv.
Jag tänker på alla gånger du har funnits där för mig.
Du har gett mig det jag behöver precis när jag behöver det.
- Som härom kvällen? - Ja.
När vi är tillsammans känns det som att sväva i en bubbla.
Jag vet att vi inte kan stanna där, men livet på marken blir uthärdligt.
- Vad kallas det? - Det heter nog inget särskilt.
Men vi kan tänka på det som...
...en fin vänskap.
- Jag måste gå in till Bill. - Ja, det måste du.
Jess.
Jag finns här för dig om du behöver mig.
Ursäkta, jag söker Eric Northman. Jag är vän till honom.
Kan nån av er engelska?
Jag talar engelska. Vad har du för ärende här?
Jag söker Eric Northman.
Du är en mycket modig flicka. Modig och dumdristig.
Det har jag hört förr.
Hemska prickar. Man borde kunna mikra flaskorna.
Vi tar en titt på den här Sookie Stackhouse.
Jag ville inte störa.
Jag ville bara prata i enrum med Eric.
- Hur känner ni varandra? - Hon är bara en vampyrgroupie.
Jag knullade henne en enda gång, och nu blir jag inte av med henne.
Om det stämmer...
...kan du skatta dig lycklig.
- Mr Gus. Gör inte så. - Varför skyddar ni en vampyrgroupie?
Det gör jag inte, men hennes bror jobbar inom polisen.
Om hon försvinner letar han efter henne. Det har han gjort förr.
Låt mig lösa det här.
Jag ska blända henne, så blir vi mindre sårbara.
- Hej, Sookie. - Hej.
- Du skulle ju inte komma hit. - Jag kunde inte vänta.
Det är ovärdigt att komma hit och tigga och be.
- Jag förstår. - Jag vet var du bor.
Han blåser mig inte med tanke på det vi har i källaren. Men nåt är skumt.
Du ska sätta dig i bilen och köra hem.
Om jag får lust att träffa dig kommer jag till dig.
- Du har aldrig sett oss här. - Jag har aldrig sett er.
Utmärkt.
I väg med dig.
Arlene, vad har ni gjort med äggen? De är jättegoda.
- Har du lagat äggen annorlunda? - Nej, chefen.
- Det kanske smakar välbekant. - Kanske det.
På tal om det... Hej, Hoyt. Vill du ha nåt?
Kaffe.
- Får jag sätta mig här? - Visst.
Hojta till om du vill ha nåt.
Hur går det för dig?
Jag har mått bättre. Jag sov inte en blund.
Inte konstigt. Det var en jäkla dag i går.
Det konstiga är att jag inte grubblade på mamma och Brigitte.
Det borde jag ha gjort.
Det är inget kul att tänka på jobbiga saker. Själv låter jag bli att tänka.
Ja, du hörde rätt.
- Arlene! Kan vi få två Miller Lite? - Ska bli.
Så ska det låta.
Den där rödhåriga tjejen i går...
- Jessica? - Ja.
Är ni...?
- Nej, mr Fortenberry. - Missuppfatta mig inte.
Jag bryr mig om Brigitte. Jag är inte ombytlig.
Men det är nåt speciellt med Jessica. Jag kan inte sluta tänka på det.
Hon har det jobbigt just nu.
Hennes skapare är döende i hepatit-V.
Fasen också.
- Vem är han, om jag får fråga? - Bill Compton.
Vampyr-Bill? Jag har alltid gillat honom.
Han är den enda riktiga pappa hon har haft.
Fasen, det är så orättvist.
När nåt bra blir förstört är det så orättvist det kan bli.
Jag förstår vad du menar. Jag förstår precis.
Han blåser mig inte nu, med tanke på det vi har i källaren.
Jag hör dig. Vad vill du?
Det är Hoyt Fortenberry. Vi träffades i går kväll. Jag är...
Jag vet vem du är.
- Ursäkta att jag stör. - Det gör inget.
Jag ska låsa upp och gå in i vardagsrummet.
Ska vi ses där om tio sekunder?
Gärna.
Hej.
Jag ville inte störa din sömn.
Jag sov inte. Jag grubblar för mycket, antar jag.
Jason berättade om mr Compton. Jag beklagar, Jessica.
Tack.
- Jag tog med det här. - Vad är det?
Jag är inte smittad. Du ska inte behöva jaga blod åt honom.
Det var otroligt omtänksamt av dig.
Särskilt efter allt du har fått uppleva.
Jag hörde om din mamma. Jag beklagar sorgen.
Tack. Jag hade glömt vilken liten stad det här är.
Jag anklagade mig själv och pratade med Jason.
Han berättade om dig och Bill. Då slog det mig
att det var en välsignelse att inte veta när mamma skulle dö.
Då slapp jag sitta och våndas över det som skulle hända.
Och då tänkte jag att jag ville underlätta för dig.
- Jag ska inte tränga mig på... - Saknar du henne?
Ja och nej.
Oavsett hur gammal och självständig man blir...
När en förälder dör vill man bara tillbaka.
Återvända till sin barndom...
...då man visste att kärlek var allt man behövde.
- Återvända. - Ja.
Bill är inte ens borta än, men jag...
Jag tror att jag förstår precis vad du menar.
Jag måste gå tillbaka till Brigitte. Solen går snart ner.
Hur länge tänker ni stanna i stan?
Vi åker i övermorgon, för jag måste tillbaka till jobbet.
Jag ska tänka på dig.
Du? Hur fan är du inblandad i det här?
- Sookie, du är ett mirakel! - Berätta om botemedlet.
- Ja, men släpp mig fri först. - Nej. Berätta.
Vad jag vet är att vi, du och jag
kan skapa evig fred på jorden. Ett nytt paradis.
Men först måste du hjälpa mig ur den här helveteshålan!
Jag visste att du inte skulle få ur dig nåt vettigt.
Nej, lämna mig inte!
Du är en väldigt värdefull ung dam.
Även om du är botemedlet är du ändå problemet.
Du ska inte få förstöra livet för nån fler som jag älskar.
Sookie!
Det finns ett botemedel! Det är komplicerat, men Eric är frisk!
Jag förklarar på vägen till Fangtasia. Vi åker när solen går ner!
Sookie. Menar du att Bill kommer att överleva?
Ja, det menar jag. Allt kommer att bli bra.
Bill, vakna.
Det finns ett botemedel.
- Har ni fått sova? - Några timmar. Tackar som frågar.
Jag ska till Dallas och är tillbaka före soluppgången.
Säg bara till om ni behöver nåt.
Gör inget dumt medan jag är borta, mr Northman.
- Det är vad jag behöver. - Uppfattat, kompanjon.
Mina män håller er sällskap tills jag kommer tillbaka.
Vad ska vi göra nu? Nåt dumt, va?
- Bill ska få Sarahs blod. - Ja, det låter dumt.
Han är sjuk. Sookie smittade honom, så det går snabbt.
Typiskt Sookie. Hon är så fruktansvärt otålig.
Förstod du inte när jag sa att jag skulle komma till dig?
Fan. Du ser ut som skit.
Tack, Pam.
Minns du mig?
Jasons demonhora, som du ville att James skulle våldta.
- Jess! - Tyst, motgift.
- Du ser ut att må bra. - Det gör jag också.
- Berätta inte för nån. - Det ska vi inte.
Varsågod.
Tack och lov.
Vad fan väntar du på? Drick och stick innan vi dör allihop.
Nej.
Jag vill inte ha blodet.